פירושים וסימנים הגיוניים
 ·	כפי שתראו, חלק מהפירושים כאן נתרמו ע"י קוראי הקבצים הקודמים של 'פירושים וסימנים'. אם יש לכם רעיונות נוספים – כתבו לי! 
 ·	ניתן להוריד קובץ זה, ועוד הרבה קבצים שקשורים לחידון, בכתובת	 http://www.cs.technion.ac.il/~erelsgl/tnk
 ·	שאלות, בקשות, הערות ותוספות יתקבלו בשמחה רבה! הכתובות הן:
אראל סגל, אלכסנדר זייד 84א, קרית חיים 26301
erelsgl@writeme.com או erelsgl@cs.technion.ac.il    (נסו את שתיהן – לפעמים רק אחת מהן עובדת...)
 ·	כדאי לשלוח! מי שישלח דואר (רגיל או אלקטרוני) יקבל חינם מינוי לפרסומים הבאים, ויוכל גם לקבל את הפרסומים הקודמים.

 ·	חלק מהפירושים מקוריים וחלקם מלוקטים ממקורות שונים. אך גם כאשר כתבתי את שם המקור – זה לא בהכרח אומר שציטטתי אותו במדוייק (בדרך-כלל קיצרתי ושיניתי כמה דברים), ולכן כל הפירושים הם על אחריותי בלבד..
 ·	בכוונה כתבתי את הפסוקים בטבלאות – כדי לאפשר לכם לבחון את עצמכם: הסתירו את התשובה ונסו לנחש אותה לפי הפסוק...

אזהרה חמורה! 
במאמר זה יש, מלבד פירושים רציניים, גם סימנים דמיוניים; כשמם כן הם: 
             הם רק סימנים -- שנועדו לעזור לזכור את הפסוקים, 
             והם דמיוניים – אין שום קשר בינם לבין הפירוש האמיתי של הפסוקים!
הקוראים מתבקשים להזהר ולא להתבלבל בין הפירושים הרציניים לבין הסימנים הדמיוניים!

 ·	הפירושים והסימנים לא יעזרו (לדעתי) למי שלא למד כבר את החומר כמה פעמים.
 ·	גם למי שלמד -- הסימנים המועילים ביותר הם הסימנים שאתם ממציאים בעצמכם!
	תוכן העניינים

1.	ביטויים	1
א.	אשר חי	1
ב.	המספר 42 (שכפול גנטי)	1
2.	סיפורים	2
א.	חלומות פרעה	2
ב.	וארא	2
ג.	פרשת בהר	2
ד.	החייאת המתים	3
3.	פירושים הגיוניים	4
4.	בארץ המראה	8

1. 	פירושים הגיוניים

"ואברכה מברכיך ומקללך אאר" - הקב"ה לאברהם - הקב"ה מברך הברכה המעולה שבמעולות. 
כשהמברך מברך, הוא קודם מתברך, ורק אחר כך הוא מברך ואז ברכתו ברכה טובה (עשיר שמברך). ואילו, המקלל קודם מקלל ורק אחר-כך מתקלל (כדי שקללתו לא תהיה קללת עני) (בר יב 3)	[כלי יקר]
"ארריך ארור ומברכיך ברוך" - יצחק ליעקב - 1) "הצדיקים תחלתן יסורים וסופן שלוה"  (בר כז 29)	[רש"י]
2) יצחק מברך ברכה טובה משל בלעם, שהרי יצחק מסיים בברוך	 [כרמית זליגר]
"מברכיך ברוך וארריך ארור" - בלעם לישראל - 1) "…הרשעים תחלתן שלוה וסופן יסורים" (במ כד 9) 	[רש"י]
2) בלעם מסיים בארור	[כרמית זליגר]

"ויבן שם מזבח לד' ויקרא בשם ד' " – אברהם – בניגוד לכל עובדי הכוכבים שבזמנו, שגם הם בנו מזבחות לאלהיהם, 
אברהם בנה מזבח לד' (בר יב 8)
"ויבן שם מזבח ויקרא בשם ד' " – יצחק – בימיו כבר הרבה עבדו את ד', לכן לא צריך לציין שהמזבח נבנה לד' (בר כו 25)
הארה: גם על שמואל נאמר שבנה שם מזבח לד' {"ותשובתו הרמתה כי שם ביתוויבן שם מזבח לד' "}(שא ז 17) 
ועל יעקב כתוב שבנה שם מזבח {"ויבן שם מזבח וי למקום אל בית אל"} (בר לה 7)

"אל נא יחר לד' ואדברה אך הפעם" - אברהם - צדיק ולכן: א) הוא לא רוצה ש"יחר לד' " כלל. 
						         ב) הוא פונה לד' בגוף שלישי ("לד' ") (בר יח 32)
"אל יחר אפך בי ואדברה אך הפעם" - גדעון - א) הוא רק רוצה שלא "יחר אף ד' " בו {אבל באחרים אולי לא איכפת לו}
					    ב) הוא פונה לד' בגוף שני ("אפך") (שפ ו 39)

"הטי נא כדך ואשתה" (בר כד 14), "הגמיאיני נא מעט מים מכדך" (שם 17), "השקיני נא מעט מים מכדך" (שם 43) - 
עבד אברהם (אליעזר) לרבקה - בשלושתם מוזכר הכד, הידוע בסיפור, וכן "וכדה על שכמה" (שם 15)
רבקה הלכה לשאוב מים לכן הייתה חייבת בכד.
"השקיני נא מעט מים כי צמאתי" - סיסרא ליעל - טיפש! ודאי "כי צמאתי" אלא מה כי כואבת לי הרגל?! (שפ ד 19)
"קחי נא לי מעט מים בכלי ואשתה" - אליהו לאשה הצרפתית - אליהו היה 'כלי' (סליחה על המילה) (מא יז 10)

"ויבאמן השדה והוא עייף" - עשו - עייף פרושו צמא, לכן עשו רצה את נזיד העדשים (בר כה 29)
"ויבאמן השדה בערב" - יעקב - דווקא בערב, אם זה היה ביום לא הייתה לאה יוצאת לקראתו (בר ל 16) 
"בא מן מעשהו מן השדה בערב" - האיש הזקן מהגבעה - 'מעשה באיש זקן שחי בבקתה קטנה על גבעה. היו לו שלושה 
בנים ושתי בנות' {שימו לב! גם פה כתוב "בערב" כמו אצל יעקב} (שפ יט 16)
הארה: ביאה מן השדה מוזכרת עוד פעמיים א)"ובני יעקב באו מן השדה" - לשון רבים, וקל לזהות {וק"ל} (בר לד 7)
	ב)"בא אחרי הבקר מן השדה" - שאול - לאחר מכן הוא נתח את הבקר וק"ל (שא יא 5)

"שלחני ואלכה אל מקומי ולארצי" - יעקב ללבן - לא רק שזו הארץ שלי אלא גם המקום בו אני צריך להיות (בר ל 25)
"שלחני ואלך אל ארצי" - הדד לפרעה - זו סה"כ ארץ רגילה ככל הארצות. ראיה: פרעה עונה לו "ומה אתה חסר עמדי והנך 
מבקש ללכת אל ארצך" (מא יא 21)

"מה שמך" - המלאך ליעקב - שאלה פשוטה (בר לב 28)
"הגידה נא שמך" - יעקב למלאך - לשון יפה, מנומסת הוא שואל את מלאך ד', צריך כבוד (בר לב 30)
"מי שמך" - מנוח למלאך - כך שואלים?! {"אמר רב יוחנן מנוח עם הארץ היה" (ברכות סא.)} (שפ יג 17)

"בנותיכם תתנו לנו ואת בנותינו תקחו לכם" - חמור (אבי שכם) -  מדובר על "בנתיכם תתנו לנו" לכן זה ראשון (בר לד 9) 
"ונתנו את בנותינו לכם ואת בנותיכם נקח לנו" - בני יעקב - מדובר על "ונתנו את בנותינו לכם" לכן זה ראשון (בר לד 16)

"ואתנו תשבו" - שכם - בלשון עתיד, כמו בקשה (בר לד 10)
"וישבנו אתכם" - בני יעקב - עבר + ו"ו ההיפוך, יותר בלשון של קיום (בר לד 16)

"הסירו את אלהי הנכר אשר בתככם" - יעקב לביתו - 				{התמעטות הדורות}
ביתו של יעקב היו הכי פחות עם אלהי נכר לכן רק נאמר "בתככם" (בר לה 2)
"הסירו את אלהי הנכר אשר בקרבכם" - יהושע - העם בימי יהושע היו יותר עם אלהי נכר לכן נאמר "בקרבכם", 
בתוך הקרביים שלכם (יע כד 23) 
"הסירו את אלהי הנכר מתככם והעשתרות" - שמואל - העם בימי שמואל -  לא רק שהיו עם אלהי נכר הם היו גם עם 
עשתרות (שא ז 3)

"ויהי כשומעו כי הרימותי קולי ואקרא ויעזב בגדו אצלי וינוס ויצא החוצה" - אשת פוטיפר לאנשי ביתה - 
הם ראו את יוסף יוצא לכן, כדי שיאמינו לה, היא חייבת לספר בדיוק איך שהוא יצא 
{"ויעזב בגדו אצלה וינוס ויצא החוצה"} (בר לט 15)
"ויהי כהרימי קולי ואקרא ויעזב בגדו אצלי וינוס החוצה" - אשת פוטיפר לבעלה - הוא לא ראה את יוסף יוצא החוצה לכן 
היא מספרת לו איך שנוח לה ("וינוס החוצה") (בר לט 18)

"ויט משה את מטהו על השמים" - במכת הברד -
"ויט משה את ידו על השמים" - במכת החושך - 1) ככל שהמכות מאוחרות יותר גם הנס גדל (שמ ט 23)
	2) גם במכת הברד משה נצטווה לנטות את ידו אבל הוא עשה זאת רק במכת החושך {לא רציתי לכתוב שהוא הבין 
זאת רק במכת החושך} (שמ י 22)

"ויבחראנשי חיל מכל ישראל" - משה - רש"י אומר:"עשירים שאין צריכים להחניף ולהכיר פנים [במשפט]" (שמ יח 25)
"ויבחר לושלשת אלפים מישראל" - שאול - לצבא הסדיר "ויהיו עם שאול אלפים במכמש ובהר בית אל ואלף היו עם 
יהונתן" (שא יג 2)
"ויבחר מכל בחורי ישראל" - יואב - "בחורי" מלשון מובחר. דוד שלח את הגיבורים שלו(למלחמה בארם) , ויואב בחר את 
הטובים שבטובים (שב י 9)

"אלה אלוהיך ישראל אשר העלוך מארץ מצרים" - חטא העגל (שמ לב 4)
"הנה אלוהיך ישראל אשר העלוך מארץ מצרים" - ירבעם - הוא טען: 'לא צריך לעלות ירושלימה, הנה אלוהיך 
הם כאן!'  (מא יב 28)

"למען דעת כל עמי הארץ את יד ד' " - יהושע - חצית הירדן דומה מאד לקריעת ים סוף מבחינה ניסית, אלא שקריעת 
ים-סוף במעלה קצת גבוהה יותר. "והמים להם חומה מימינם ומשמאלם" כנגד: "ויעמדו המים היורדים מלמעלה 
קמו נד אחד". לכן בקריעת ים סוף כתוב: "וירא ישראל את היד הגדולה אשר עשה ד' " (שמ יד 21) ואלו בחצית 
הירדן נאמר רק "יד ד' " (יע ד 24)
"למען דעת כל עמי הארץ כי ד' הוא האלקים"(מא ח 60) - שלמה - נזרקה בו רוח נבואה שבני ישראל 
בדיוק בעשרה פרקים לאחר מכן יגידו "ד' הוא האלקים ד' הוא האלקים"(שם יח 39)

"ממני תראו וכן תעשו" "כאשר אעשה כן תעשון" - גדעון - עברית יפה (שפ ז 17)
"מה ראיתם עשיתי מהרו עשו כמוני" - אבימלך - 1) אבימלך היה אדם תקיף מאוד לכן "מהרו" (שפ ט 48)
					         ב) עברית חלשה ביותר "מה ראיתם עשיתי"

"ואנכי לא חטאתי לך ואתה עושה אתי רעה להלחם בי" - יפתח למלך בני עמון - דווקא "אנכי", אני לא עשיתי כלום. 
      אולי אבותי עשו לך משהו, אבל מה הקשר אלי? אני נגעתי לך באדמה? {זה בפירוש לא הפירוש האמיתי} (שפ יא 27)
"ולמה עליתם אלי היום הזה להלחם בי"- "היום הזה", בנגוד למלחמה עם בני עמון שבני עמון באו להלחם עם ישראל 
עוד לפני שבכלל קראו ליפתח (שפ יב 3)

"והארב יושב לה בחדר ותאמר אליו פלשתים עליך שמשון"(שפ טז 9)	   חשיבות האורב הולכת ופוחתת 
"ותאמר אליו פלשתים עליך שמשון והארב יושב בחדר"(שפ טז 12)	   כי דלילה פחות ופחות מאמינה
"ותתקע ביתד ותאמר אליו פלשתים עליך שמשון"(שפ טז 14)

"ותקהל העדה כאיש אחד" - פילגש בגבעה - "ותקהל" נאמר על קבוצה גדולה מאד (400,000 איש!) 
{כמו שנאמר "קהל גדול ישובו הנה" (ירמיה לא 7)} (שפ כ 1)
"ויאספו העם כאיש אחד" - בימי זרובבל - "ויאספו" = עשו אסיפה {כמו אסיפת מורים, אסיפת הורים}, 
קבוצה קטנה של אנשים ('רק' 42,360 איש) (עזרא ג 1)
"ויאספו כל העם כאיש אחד" - קריאת התורה בימי נחמיה - אומנם "ויאספו" אולם גם "כל", "ויאספו"+"כל"=קבוצה בינונית.
 	בימי נחמיה הגיעו עולים נוספים (נחמיה ח 1)

"הלוא כי משחך ד' על נחלתו לנגיד" - שמואל לשאול - "על נחלתו" = על כל נחלתו גם ישראל וגם יהודה (שא י 1)
	"לנגיד" - המושג של מלך עוד לא היה מוכר אז. או אולי שמואל לא רצה להפחיד אותו בתואר מלך.
"כה אמר ד' משחתיך למלך אל ישראל" - אלישע לנערו (מלכים ט 3) ויהוא לעבדי אדוניו (שם 12)
				       "למלך" - המושג של מלך כבר היה מוכר. "אל ישראל" - אל ישראל בלבד ולא אל יהודה.
"כה אמר ד' אלקי ישראל משחתיך למלך אל עם ד' אל ישראל" - נער אלישע ליהוא - אותם המילים עם תוספות., 
במשיחה עצמה צריך יותר מילים ("שיהיה יפה") (שם 6)
הארה: "ישראל" מופיע הרבה מאד פעמים ככל ישראל (כולל יהודה), לכן אין ללמוד ממקרה זה למקרים נוספים.

"עשה לך אשר תימצא ידך כי האלקים עמך" - שמואל לשאול - 'עשה מה שמתחשק לך' (שא י 7)
"עשה כל אשר בלבבך" - נושא כליו של יהונתן ליהונתן - הוא לא נביא לכן לא יכל להגיד "כי ד'/האלקים עמך"(שא יד 7)
"כל אשר בלבבך לך עשה כי ד' עמך" - נתן לדוד - נתן רצה שדוד יבנה את ביהמ"ק, לכן הוא אמר 'לך עשה את אשר בלבבך' 
(שב ז 3)

"ויבחר לו שאול שלשת אלפים מישראל" - לצבא - הוא בחר את הטובים (שא יג 1)
"ויקח שאול שלשת אלפים איש בחור מכל ישראל" - לרדוף אחרי דוד במ עין גדי - הוא לקח 'מן הבא ליד' מכל ישראל 
לא היה לו הרבה זמן, הוא רצה לצאת לפני שדוד יברח (שא כד 2)
"ואתו שלשת אלפים איש בחורי ישראל" - לרדוף אחרי דוד במ זיף - היה לו כבר צבא מוכן (שא כו 2)

"חלילה לי מד' אם אעשה את הדבר הזה לאדני למשיח ד' " - דוד לאנשיו - דווקא "את הדבר הזה", דווקא להרוג אותו, 
אבל הוא כן כרת לו את כנף המעיל (שא כד 6)
"חלילה לי מד' משלוח ידי במשיח ד' " - דוד לאבישי - "משלוח ידי במשיח ד' " כלל אפילו לא בבגדיו ומעילו (שא כו 11)

"ויאמר לו המלך איפה הוא" - דוד לציבא - לשון יחיד (שב ט 4)
"ויאמר לכו וראו איכה הוא" - בן הדד לאנשיו - לשון רבים (מב ו 13)

"וישתחו לו על אפיו לפני המלך" - אבשלום לדוד – אבשלום עשה את עצמו מכבד את המלך, לכן יש תוספת של "על".  אבל 
זה רק לפני המלך (שב יד 33)
"וישתחו למלך לאפיו ארצה" - אחימעץ לדוד - תוספת למ"ד מורה על כבוד היהודי למלכו (שב יח 28)
"וישתחו למלך אפיו ארצה" – ארונה לדוד – ארונה לא היה מחוייב לכבוד לדוד, שהרי לא היה מישראל וכן גם הוא היה מלך
	לכן אין תוספת (שב כד 20)
וישתחו למלך על אפיו ארצה" – נתן רצה מן המלך "טובה", לכן הוא כבד אותו הכי הרבה, ויש תוספת של "על" (מא א 23)

"ולדוד ולזרעו ולביתו ולכסאו יהיה שלום עד עולם מעם ד' " - שלמה אמר לפני שהרג את יואב - מרומזות כאן שלוש 
הרציחות של יואב.1) "ולזרעו" = בניו. זה רצח אבשלום בנו של דוד.
2) "ולביתו" = משפחתו. זה רצח עמשא שהיה ממשפחתו של דוד.
3) "ולכסאו" = מלכותו. זה רצח אבנר שרצה להסב את המלוכה לדוד.
"וכסא דוד יהיה נכון לפני ד' עד עולם" - שלמה אמר לפני שהרג את שמעי - שמעי קילל: "השיב עליך ד' את כל דמי 
בית שאול אשר מלכת תחתיו ויתן ד' את המלוכה ביד אבשלום בנך והנה ברעתך כי איש דמים אתה", שמעי קרא 
לדוד איש דמים כיהוא לקח את המלכות שלא ביושר(לטענתו), לכן שלמה עונה לו "וכסא דוד יהיה נכון" כלומר 
שהמלכות הייתה בצדק ולא בגזל, ובכך שהורגים אותו גם דבריו מתבטלים.

"ומלחמה הייתה ביןוביןכל הימים" - ירבעם ורחבעם - הם מיצגים את מלכויות ישראל ויהודה, 
ומלחמה הייתה בין מלכות יהודה למלכות ישראל כל הימים (מא יד 30)
"ומלחמה הייתה ביןוביןכל ימיהם" - אסא ובעשא - הם היו מבודדים, והמלחמה הייתה רק בימיהם.
(מא טו 16) (ושם 32) 
הארות: 1) כתוב גם: "ומלחמה הייתה ביןוביןכל ימי חייו" - ירבעם ורחבעם - ימי חייו של אבים וק"ל (מא טו 6)
           2) וכן כתוב: "ומלחמה הייתה בין אבים ובין ירבעם" אך אין כל תוספת (מא טו 7)

"ויעשהישר בעיני ד' כדוד אביו" - אסא (מא טו 11)				מכיוון שקיים מצב של התמעטות הדורות
"ויעש הישר בעיני ד' ככל אשר עשה דוד אביו" - חזקיה (מב יח 3)			ככל שהתקופה מתאחרת הציון
"ויעש הישר בעיני ד' וילך בכל דרך דוד אביו ולא סר ימין ושמאל" - יאשיהו (מב כב 2)	לשבח צריך לגדול
הארה: מצוינים כאן רק ההולכים בדרך "דוד אביו".

"ויקח...את כל הכסף והזהב" – אסא – מכיוון ששישק לקח מסבו (רחבעם) את מה שהיה, אסא היה חייב לתת הכל (כי לא היה הרבה) (מא טו 18)
"ויקח...את הכסף ואת הזהב" – אחז – (מב טז 8)

"ויהי כמלכו הכה את כל בית" - בעשא הכה את בית ירבעם - (מא טו 29)
"ויהי במלכו כשבתו על כסאו הכה את כל בית" - זמרי הכה את בית בעשא - מכיוון שזמרי מלך רק שבעה ימים יש צורך 
לציין שזה קרה "כשבתו על כסאו" (מא טז 11)